INDIANA JONES Jakten på den försvunna skatten
Översatt av: Rocky
www.divxsweden.net -nyaste svenska undertexterna på nätet
- Hovitos är nära.
Giftet är fortfarande färskt, tre dagar.
De följer efter oss.
- Om de visste att vi var här, hade de redan dödat oss.
- Här är det.
Det var här Forrestal fick ge sig.
- En kompis till dig?
- En konkurrent.
Han var duktig.
Han var väldigt, väldigt duktig.
- Señor... ingen har kommit ut därifrån levande.
Snälla...
Señor.
- Stanna.
Håll dig ifrån ljuset.
Forrestal.
- Nu skyndar vi oss. Här finns inget att frukta.
- Det är det som skrämmer mig.
Stanna här.
- Om ni insisterar, señor.
- Ge mig piskan.
- Kasta hit figuren.
Ingen tid att diskutera.
Kasta hit figuren, så kastar jag över piskan.
- Ge mig piskan!
- Adios, señor.
- Adios, Satipo.
- Doktor Jones.
Återigen ser vi att det finns inget som du kan ha,
som jag inte kan ta ifrån dig.
Och du trodde att jag hade gett upp.
Du valde fel vänner.
Den här gången får du betala för det.
- Det är synd att Hovitos...
inte känner dig som jag gör det, Belloq.
- Ja, mycket synd.
- Du skulle kunna varna dem,
om du bara talade deras språk.
- Jock! Starta motorerna!
Få upp det!
Jock, motorerna!
Starta motorerna, Jock!
Det är en stor orm i planet, Jock!
- Det är bara min kompis Reggie!
- Jag hatar ormar, Jock!
Jag hatar dom!
- Kom igen! Visa lite ryggrad, va?
- "Neo", betyder "ny".
och "lithic"...
...betyder "sten".
Okej, då går vi tillbaka till den här sajten:
Gravhögen Turkdean, nära Hazelton.
Består av en central passage och tre kammare, eller cystor...
...förväxla inte detta med stöld, med vilket vi menar
bortförande av innehållet i gravhögen.
Den här sajten visar också...
...en av de stora farorna med arkeologi...
inte för liv och lem, även om det också händer...
nej, jag talar om folkliga traditioner.
I det här fallet, talade sägnen om
en guldkista som skulle vara begravd i högen,
och detta förklarar alla hål som är grävda i högen,
och det allmänt dåliga skicket på fyndet.
Hur som helst, kammare nummer tre, var orörd
och den orörda kammaren och sakerna i graven
som hittades i en annan, eh...
i närheten, ger oss en a...
Eh...
...anledning... att, eh, att datera detta,
eh, fynd som vi har.
Eh...
Några frågor då?
Inte? Okej, då slutar vi för idag då.
Eh, glöm inte...
Michaelson, kapitel fyra och fem tills nästa gång
Och jag kommer att vara på mitt kontor på torsdag, men inte på onsdag.
Jag hade den, Marcus.
Jag hade den i min hand.
- Vad hände?
- Gissa.
- Belloq?
- Vill du höra historien?
- Inte alls.
Jag är övertygad om att allt du gör för museet
stämmer överens med den internationella överenskommelsen
för skydd av antikviteter.
- Den är vacker, Marcus.
Jag kan skaffa tillbaks den.
Jag har räknat ut allting.
Det finns bara ett ställe där han kan sälja den: Marrakech.
Jag behöver $2000. Hör...
- Lyssna på mig nu, gamle gosse.
Jag har med mig några personer som vill träffa dig.
- Se här.
Jag har de här sakerna.
Det är fina saker, Marcus.
Titta. - Indiana...
Ja, museet köper dem, som vanligt, ingen tvekan.
Ja, de är fina. - De är värda minst
vad en biljett till Marrakech kostar.
- Men personerna som jag har med mig är viktiga,
och de väntar.
- Vilka personer?
- Arméns underrättelse.
De visste att du var på väg innan ens jag visste.
De verkar veta allt.
De ville inte berätta vad de ville.
- Men varför skulle jag vilja träffa dem?
Har jag hamnat i trubbel, eller?
- Ja, Dr. Jones,
vi har hört talas mycket om dig.
- Har ni?
- Eh, professor i arkeologi,
expert på det ockulta,
och, eh, hur ska man säga det?
Insamlare av sällsynta antikviteter.
- Det är ett sätt att säga det.
Vill ni inte sitta ner?
Det är bekvämare så.
- Åh, tack så mycket. - Tack.
- Du har många talanger.
Du studerade under professor Ravenwood
vid universitetet i Chicago.
- Ja, det gjorde jag.
- Har du någon aning om vad han sysslar med nu?
Eh... bara rykten, faktiskt.
Någonstans i Asien, tror jag.
Jag har inte pratat med honom på tio år.
Vi var vänner, men, eh...
vi har kommit ifrån varandra, är jag ledsen att säga.
- Dr. Jones, nu måste du förstå
att allt detta är högst konfidentiellt?
- Jag förstår.
- Eh...
I går eftermiddag, lyckades vår europeiska sektion
få tag på... en tysk rapport
som skickades från Kairo till Berlin.
- Ni förstår, under de sista två åren,
har nazisterna haft mängder av arkeologer
runt om i världen
som har letat efter alla möjliga religiösa ting.
Hitler är tokig i det.
Han är galen.
Han är besatt av det ockulta.
Och, just nu, så är det tydligen
någon slags tysk arkeologisk utgrävning
på gång i öknen utanför Kairo.
- Vi har lite information här,
men vi förstår ingenting av det, men ni kanske kan.
''Tanis utveckling fortgår".
''Skaffar huvudstycke, Ras stav".
"Abner Ravenwood, U.S.''
- Nazisterna har hittat Tanis.
- Vad betyder det för er, eh, Tanis?
- Jo, det...
- Staden Tanis är en av flera möjliga
ställen där den försvunna arken kan finnas.
- Den försvunna arken?
- Ja, förbundets ark.
Kistan som hebréerna använde
för att bära med sig de tio budorden.
- Vad menar du med budorden?
Talar du om de tio budorden?
- Ja, de ursprungliga tio budorden.
De första stentavlorna
som Moses fick med sig ner från berget Horeb och krossade,
om man tror på sådana saker.
Gick någon av er i söndagsskola?
- Jo, jag...
- Hör här.
Hebréerna tog de krossade delarna
och la dem i arken.
När de slog sig ner i Kanaan,
så ställde de arken på et ställe som hette Salomons tempel.
- I Jerusalem.
- Där den fanns i många år.
Tills helt plötsligt, borta.
- Vart?
- Ingen vet vart eller när.
- Hur som helst, en Egyptisk farao...
- Shishak. - Ja.
...invaderade Jerusalem ungefär runt 980 före Kristus,
och han kan ha tagit med sig arken tillbaks till staden Tanis
och gömt den i en hemlig kammare
som kallas "själarnas källa".
- Hemlig kammare?
- Ungefär ett år
efter att farao skulle ha återkommit till Egypten,
blev staden Tanis övertäckt av öknen
av en sandstorm som varade i ett helt år.
Utplånad av Guds vrede.
- Jaha.
- Uppenbarligen har vi kommit till rätt personer.
Ni verkar veta allt,
om det här Tanis, då.
- Nej, nej, inte alls.
Ravenwood är den verkliga experten.
Abner gjorde det första seriösa arbetet om Tanis.
Samlade ihop en del av dess reliker.
Han var nästan besatt av det, faktiskt.
Men han hittade aldrig staden.
- Uppriktigt sagt, så är vi lite miss- tänksamma mot Mr. Ravenwood.
En Amerikan som omnämns på detta vis
i ett hemligt Nazistiskt meddelande.
- Äsch, struntprat.
Ravenwood är inte nazist.
- Men, vad vill nazisterna med honom då?
- Uppenbarligen så letar nazisterna efter
huvudstycket till Ras stav,
och dom tror att Abner har det.
- Exakt vad är huvudstycket till Ras stav för något?
- Jo, staven är bara en pinne...
jag vet inte, ungefär så här hög,
ingen vet med säkerhet hur hög...
och den är... är, eh... den är utsmyckad
med ett utarbetat huvudstycke...
format som solen, med en kristall i mitten.
Och det man gjorde var att...
man tog staven till ett speciellt rum i Tanis...
ett kartrum med en miniatyr
av staden, byggd på golvet-
och om man ställde staven på ett speciellt ställe,
vid en viss tidpunkt på dagen, så sken solen igenom här
och formade en stråle som träffade golvet här...
och då fick man det exakta läget av "själarnas källa".
- Där arken med budorden förvarades, eller hur?
- Och det är exakt vad nazisterna letar efter.
- Hur ser den här arken ut?
- Det finns en bild av den här.
Där är den.
- Gode Gud.
- Ja, det är precis vad hebréerna tänkte.
- Eh...
...vad ska det föreställa som kommer ut därifrån?
- Ljussken...
eld...
Guds kraft, eller någonting.
- Jag börjar förstå
Hitlers intresse av det här.
- Ja.
- Bibeln berättar hur arken jämnar berg,
och ödelägger hela regioner.
En armé som bär arken framför sig...
är oövervinnlig.
- Du fixade det, eller hur?
- Dom vill att du åker dit.
- Åh, Marcus!
- Dom vill att du får tag på arken innan nazisterna,
och dom är villiga att betala bra för det.
- Och museet?
Museet får arken när vi är klara?
- Oh, ja.
- Budordens ark.
- Ingenting annat har varit i närheten.
- Detta representerar ju varför
vi började med arkeologi från första början.
- Mmm!
Du vet, för fem år sedan, hade jag gett mig iväg själv.
Jag är faktiskt rätt avundsjuk.
- Jag måste hitta Abner.
Jag tror att jag vet var jag ska börja.
Tror du att hon fortfarande är med honom?
- Kanske det, men...
Marion är det minsta av dina bekymmer nu,
tro mig, Indy.
- Vad menar du?
- Jo, jag menar att i nästan 3000 år,
har man sökt efter den förlorade arken.
Det är inget man ska ta lätt på.
Ingen känner till dess hemligheter.
Det är inte som någonting du har gett dig efter tidigare.
- Åh, Marcus.
Vad är det du försöker, skrämma mig?
Du låter som min mamma.
Vi har känt varandra länge.
Jag tror inte på magi,
en massa vidskepligt hokuspokus.
Jag ger mig ut efter ett föremål
av fantastisk, historisk betydelse.
Och du pratar om spöken.
Du vet ju vilken försiktig kille jag är.
- Trevligt att se er igen, Dr. Jones.
- Tack så mycket.
- Ge honom utrymme! Ge honom utrymme!
- Kom igen, Regan!
- Hej, Marion.
- Indiana Jones.
Jag visste, att du en dag,
skulle komma tillbaks genom min dörr.
Det har jag aldrig tvivlat på.
Någonting gjorde det oundvikligt.
Så, vad gör du här i Nepal?
- Jag behöver en av sakerna som din far hittade.
- Jag har lärt mig att hata dig de senaste tio åren.
- Jag menade aldrig att såra dig.
- Jag var ett barn.
Jag var förälskad.
Det var fel och du visste det!
- Du visste vad du gjorde.
- Nu vet jag det!
Detta är mitt ställe.
Ut med dig!
- Jag gjorde vad jag gjorde.
Du behöver inte vara glad för det
men vi kanske skulle kunna hjälpa varandra nu.
Jag behöver en av sakerna som din far hittade.
En brons-sak, så här stor,
med ett hå i sig, i mitten, med en kristall.
Vet du vilken jag menar?
- Ja.
Jag känner till den.
- Var är Abner?
Var är Abner?
Abner är död.
- Marion, jag är ledsen.
- Vet du vad du gjorde mot mig, med mitt liv?
- Jag kan inte säga att jag är ledsen fler gånger.
- Säg det igen, ändå.
- Ledsen.
- Ja, alla är ledsna.
Abner var ledsen för att han släpade med mig över hela jorden
när han letade efter sina små skräp-bitar.
Jag är ledsen för att jag har fastnat i den här hålan.
Alla är ledsna för något.
- Det är ett värdelöst hängsmycke, Marion.
Tänker du ge mig det?
- Kanske.
Jag vet inte var den är.
- Du kanske kan hitta den.
3000 dollar.
- Ja, det hade ju tagit mig tillbaka, men inte i stil.
- Du kan få två till när vi kommer tillbaks till staterna.
Det är viktigt, Marion.
Lita på mig.
Vet du smycket jag menar?
Vet du var det är?
- Kom tillbaks i morgon.
- Varför?
- För att jag säger det.
Ha!
Vi ses i morgon, Indiana Jones.
- God kväll, Fraulein.
- Baren är stängd.
- Vi... Vi är...
inte törstiga.
- Vad vill ni?
- Samma sak som din vän Dr. Jones ville ha.
Han berättade väl att det fanns fler
som var intresserade.
- Han glömde väl det.
- Han verkar vara... glömsk.
Jag hoppas för din skull, att han inte fick den.
- Varför det, är ni beredda att erbjuda mer?
- Åh, det kan du tro.
Har du den fortfarande?
- Nej.
Men jag vet var den är.
Hur skulle det vara med något att dricka?
- Din eld är på väg att dö.
Varför talar du inte om var den är direkt?
- Hör nu, Herr Mac...
Jag vet inte med vilka ni är vana att handla med,
men ingen ger mig order i mitt eget hus.
- Fraulein Ravenwood,
låt mig visa dig vad jag är van vid.
- Bort med tassarna från mig!
Släpp mig!
Vänta lite.
Vänta, j... jag kan diskutera.
- Den tiden är förbi.
- Du behöver inte den där.
Vänta...
Jag ska säga allt.
- Ja, det vet jag nog.
- Släpp henne.
Whiskey.
- Skjut dem.
Skjut dem båda.
- Min medaljong!
- Jo, Jones, du har åtminstone inte glömt
hur man roar en dam!
- Gosse, du är verkligen något!
- Ja, låt mig säga dig en sak.
Tills jag får tillbaks mina $5000,
så ska du få mer än du prutade till dig.
Jag är din partner nu!
- Kairo, de levandes stad.
Ett paradis på jorden.
- Tystnad!
Varför glömmer ni er?
Vad är det här?
Varifrån kom det här djuret?
- Åh... åh, nej.
Gullig.
Vilken älskvärd liten krabat.
- I så fall är den välkommen i vårt hus.
- Ni behöver inte behålla den här bara för min skull.
- Jag visste att tyskarna skulle anlita dig, Sallah.
Du är den bästa grävaren i Egypten.
- Mina tjänster är helt oviktiga för dem.
De har anställt eller kidnappat alla grävare i Kairo.
Utgrävningen är enorm.
De anlitar bara starka män och de betalar nästan inget.
Det är som om faraonerna har återvänt.
- När hittade de kartrummet?
- För tre dagar sedan.
- De har inte någon hjärna bland dem.
Förutom en.
Han är mycket smart. Det är en fransk arkeolog.
- Vad heter han?
- De kallar honom "Bellosh".
- Belloq. Belloq.
Tyskarna har ett stort övertag på oss.
De är nära att upptäcka själarnas källa.
- Dom kommer inte att hitta den utan den här.
Vem kan berätta för oss om de här märkena?
- En man som jag känner kanske kan hjälpa oss.
Indy...
det är en sak som bekymrar mig.
- Vad då?
- Arken.
Om den är där, i Tanis,
då är det inte menat att man ska störa den.
Den har alltid varit omgiven av död.
Den är inte av denna jord.
- Behöver vi verkligen apan?
- Du överraskar mig, Jones-
att prata så om vår baby.
Han har utseendet efter dig.
- Och din hjärna.
- Jag har märkt det.
Hon är en smart liten sak-- smart.
Hördu!
Hallå, vart ska du?
- Hon klarar sig. Ta en dadel.
Kom igen. Kom igen.
- Okej...
- Marion.
- Vad är detta?
- Det är en dadel.
Man äter dem.
- Hur kommer det sig att du inte har hittat någon flicka att slå dig till ro med,
skaffat åtta eller nio barn, som din vän Sallah?
- Vem säger att jag inte har det?
- Jag.
Pappa genomskådade dig för länge sedan.
Han sa att du var en luffare.
- Åh, vad generöst av honom.
- Den mest talangfulla luffare han någonsin hade tränat upp.
Du vet att han älskade dig som sin son.
Det krävdes mycket av dig för att försvinna.
- Inte mycket, bara dig.
Marion, ta dig här ifrån!
Ducka!
- Okej då.
- Marion!
- Hjälp! Här borta, Indy!
- Ur vägen med er!
Flytta! Flytta er!
- Hjälp mig!
Ni får inte göra så här!
Jag är amerikan!
Indy!
Indiana Jones!
Hjälp mig, Jones!
Hjälp mig!
- Marion!
Indy!
- Marion...
- Dr. Jones.
- Letar ni efter mig?
Belloq.
- God eftermiddag, Dr. Jones.
- Jag borde döda dig direkt.
- Inget särskilt ensligt ställe för ett mord.
- Tja, de här araberna bryr sig inte om vi dödar varandra.
De blandar sig inte i våra affärer.
- Det var inte jag som blandade in flickan i våra affärer.
Var snäll och sitt ner innan du trillar ihop.
Vi kan väl åtminstone bete oss som civiliserat folk.
Jag ser att du väljer dina vänner precis som förr.
Så lustigt att det skulle sluta så här för oss,
efter så många stimulerande möten.
Jag ångrar det nästan.
Var ska jag hitta en ny motståndare
så nära min egen nivå?
- Kolla i det lokala avloppet.
- Du och jag är så lika.
Arkeologi är vår religion,
men vi har båda tappat vår rena tro.
Våra metoder har inte skiljt sig så mycket som du vill tro.
Jag är en skuggig avbild av dig.
Det skulle krävas mycket lite för att du skulle bli som jag,
för att knuffa dig in i skuggan.
- Nu börjar du bli otäck.
- Du vet att det är sant.
Vad trevligt.
Se på denna.
Den är värdelös.
Tio dollar hos en handlare på gatan.
Men om jag tar den,
och begraver den under sand i tusen år,
så blir den ovärderlig... precis som arken.
Män kommer att döda för den.
Män som du och jag.
- Hur är det med din chef, der Führer?
Jag trodde att han väntade på att ta över ägandet.
- Allt i sinom tid.
När jag är klar med den.
Jones, inser du vad arken är för något?
Den är en sändare.
Den är en radio för att tala med Gud.
Och jag har den inom räckhåll.
- Vill du prata med Gud?
Kom så träffar vi honom tillsammans.
Jag har inget bättre för mig.
- Farbror Indy, kom tillbaks hem nu!
- Farbror Indy!
- Nästa gång, Indiana Jones,
kommer det att behövas mer än barn för att rädda dig.
- Farbror Indy!
- Jag trodde nog att jag skulle hitta dig där.
Bättre än marinsoldater, va?
- Marion är död.
- Ja, jag vet.
Jag med! Jag med!
Jag är ledsen.
Livet går vidare, Indy.
Där är beviset.
Jag har mycket att berätta.
Först kör vi dem hem,
och sedan ska jag ta dig till den gamle mannen
- Jag fattar inte hur Belloq gjorde det.
Hur har han fått tag i en kopia av huvudstycket?
Det finns inga bilder, inga kopior någonstans.
- Jag berättar bara vad jag såg med mina egna ögon:
Ett huvudstycke som det där,
förutom de runda kanterna, som var kantigare.
I mitten, hade fransmannen lagt in en kristall,
och... och runt om kristallen, på ena sidan,
fanns där upphöjda märken, precis som på den där.
- Har dom gjort beräkningarna i kartrummet?
- I morse.
Belloq och den tyske chefen, Dietrich.
När dom kom ut från kartrummet,
gav dom oss en ny plats att gräva på,
en bit ifrån lägret.
- Själarnas källa, va?
- Kom, kom, titta. Se här... titta.
Sitt ner.
Kom, sitt ner.
- Vad är det?
- Det är en varning
att inte störa arken med budorden.
- Hur är det med stavens längd?
Fick Belloq ut något därifrån?
- Ja.
Det står här.
Detta var det gamla sättet,
det betyder sex kadam hög.
- Ungefär 72 tum. - Vänta!
''Och ta bort en kadam
för att hedra den hebreiske Guden vars ark detta är.''
- Du sa att deras huvudstycke bara hade märken på ena sidan.
Är du helt säker?
Belloqs stav är för lång.
Dom gräver på fel plats.
- "Jag är havets monark"
"Jag regerar över"...
Dåliga dadlar.
- Jag sa åt er att inte vara för snabba
i er skrivelse till Berlin.
Arkeologi är inte någon exakt vetenskap.
Det går inte att följa givna tidplaner.
- Der führer är inte någon tålmodig man.
Han kräver konstanta rapporter, och han förväntar sig framsteg.
Ni fick mig att tro...
- Ingenting! Jag lovade ingenting.
Jag sa bara att det såg väldigt bra ut.
Dessutom, med den information vi har nu,
så var mina beräkningar korrekta.
- Gosse, dom skojar inte, eller hur?
Vid vilken tid når solen kartrummet?
- Ungefär vid 9:00 på morgonen.
- Då har vi inte mycket tid, då.
Var gräver dom efter själarnas källa?
- På höjden där... Men kartrummet är där borta.
- Vi går dit, kom.
Sallah.
Sallah!
- Dom är här.
- Min vän, vad är på tok?
Jag hämtar vatten. Jag ska hämta det till er.
Om ni vill ha vatten, så ska jag hämta vatten.
Inga problem, inga problem.
- Jag trodde du var död.
Dom måste ha bytt korgar.
Är du skadad?
- Nej. Du måste få mig härifrån, kvickt.
Dom är tillbaks vilken minut som helst.
Skär loss mig.
Snabbt.
Dom frågar om dig hela tiden. Vad du vet.
Vad är det?
Skär loss mig.
- Jag vet var arken är, Marion.
- Är den här?
Jag kommer med dig, Jones. Få mig härifrån!
Skär loss mig! Du kan inte lämna mig här!
- Om jag tar dig härifrån nu,
så finkammar dom stället efter oss.
- Jones, du måste ta mig här ifrån!
Kom igen, Jones, är du galen?
- Marion, jag gillar inte det här,
men om du inte sitter still och håller tyst,
så kommer allting att misslyckas.
Jag kommer tillbaks och hämtar dig.
- Jones, vad gör du?
- Där är det.
- Vem vet?
Arken kanske fortfarande väntar
i någon liten kammare på att vi ska upptäcka den.
Det kanske fortfarande finns någon ledtråd som lurar oss.
Kanske...
- Kanske kan flickan hjälpa oss.
- Precis vad jag tänkte.
Hon hade ju original- stycket i åratal.
Hon kanske vet mycket, om hon blir väl motiverad.
- Jag säger ju, att flickan inte vet någonting.
- Jag är överraskad att finna dig så blödig.
Du har inte det ryktet.
Men du behöver inte bry dig.
Jag har den perfekta mannenför den typen av arbete.